KAMMERATER I KRIG
10. DEL POINT
JULI 1945 ZELL AM SEE I ØSTRIG
Det var over tre år siden, Nixon og jeg var blevet soldater.
Og over et år siden vi drog i krig uden at vide, hvad der ville ske, -
- hvor længe vi skulle kæmpe, hvor vi ville ende.
Jeg havde bestemt ikke ventet at komme hertil.
Jeg tænkte nok, det var dig.
Godmorgen.
Jeg har hørt meldinger om en rødhåret eskimo.
Jeg ville lige undersøge det.
Kommer du for at svømme sammen med mig?
Ja.
Du kender mig så godt.
Den er fra Zielinski.
Alle tiders.
- Hvad er det? - Jeg mødte regimentsfotografen.
Han havde en masse billeder af 506.
Helt tilbage til Toccoa. Jeg fik dem for et par Lugere.
Fin handel.
- Hvad vil du lave bagefter? - Spise morgenmad.
Nej, efter efter.
Jeg har talt med oberst Sink.
- Har du? - Ja.
Vi talte om mulighederne for at blive.
I hæren?
Ja. Som karriere.
- Hvad sagde du? - At jeg ville tænke over det.
Hvad mener du om New Jersey?
Der er et firma i Nixon, der hedder Nixon Nitration Works.
Jeg kender sært nok ejerne.
De venter nok, at jeg bliver til noget.
Jeg tænkte på at tage dig med.
Tilbyder du mig et job?
Vi må se, hvordan du klarer samtalen.
Men med dine kvalifikationer kan vi nok finde noget til samme løn som nu.
Jeg skal tænke over det.
Det er pænt af dig.
Ja, tænk over det.
Ja.
Jobtilbud.
Det er svært at fatte. Og krigen var ikke slut endnu.
Jeg var stadig ved at vænne mig til brusebade og svømmeture.
Først i maj tog vi til Bayern for at indtage Berchtesgaden.
Alpebyen var nazistpartiets symbolske hjem, -
- og de tyske ledere havde huse der. Hitler var død, -
- men han havde givet SS ordre til at føre guerillakrig derfra.
Det første skridt var at spærre vejene.
- Hvornår venter vi ingeniørerne? - For en halv time siden.
Vi kan ikke komme videre.
SS vil ikke lade os gå ind i Hitlers hus. De kaster nok sten efter os.
- Easy finder gerne en anden vej. - Jeg har anbefalet dig til Sink.
Vi finder Hitlers hus.
Obersten vil ikke have, at vi løber en unødig risiko.
Skal franskmændene have Ørnereden?
General Leclerc sagde, -
- han kom først til Paris, og han vil først til Berchtesgaden.
Jeg sagde, at det forstod jeg godt.
Sørg for at komme før den franske skiderik.
Easy-kompagniet fører an. Saml folkene.
Det er uhyggeligt. Her er ingen indfødte.
Her kan man ikke nægte, at man er nazist.
- Hvad mener du? - Det skal man være her.
- Vi må finde et sted til obersten. - Hvad med der?
Nej.
Hold da op.
Det er lige noget for Kitty. Hvor mange får en bryllupsgave fra Hitler?
Tager du halvdelen? Jeg kan ikke bære det hele.
De næste, der kommer, vil ribbe det for alt.
Det skulle jo nødig ske.
- Nydeligt. - Du skal end ikke overveje det.
Major Winters. Tilladelse til at bestige bjerget. Ørnereden.
Hvad er det?
Sæt F-kompagniet til at bevogte hotellet. Sæt vejspærringer op.
Afskær nordsiden og gør klar til at modtage fanger.
Og ingen må komme til skade. Ikke nu.
Og Easy?
Easy går via Obersalzburg og indtager Ørnereden.
Ørnereden var en gave til Hitler bygget for partimidler.
Den lå på en bjergtop. En guldbelagt elevator førte derop.
Den var en af imperiets perler, og han led af højdeskræk.
Skål for ham.
Nej, hør nu her. Hitler, Hitler...
Hitler, Himmler, Göring, Goebbels og paven gik ind på en bar.
Hej, Adolf. Herlig Ørnerede. Vi har gjort os det bekvemt.
Du har indrettet den pænt. Snup en tår.
- Så kan vi sige, vi har set det. - Giv agt.
"Alle enheder skal fastholde de nuværende stillinger."
Jeg fastholder.
Vil du høre det?
Den tyske hær har overgivet sig.
Jeg har en gave til dig.
- Hvad er det? - Görings hus.
Vi fandt det i går og har bevogtet det siden.
- Er De ivrig efter at få frivagt? - Nej, men der er så meget at se.
10. 000 flasker spiritus, vin og champagne -
- hjalp Easy med at fejre den dag, krigen sluttede i Europa.
Tag det, du vil have. Hvert kompagni får en lastvognfuld.
Vi skal til Østrig i morgen, men vi efterlader ikke noget.
Glædelig VE-dag.
- VE-dag? - Victory in Europe. Sejr i Europa.
Glædelig VE-dag.
Vi blev til en besættelsesstyrke.
Ingen ville forlade Berchtesgaden... før de så Østrig.
Mon vi skal løbe op ad dem eller stå på ski ned?
Krigen er slut.
Her kan vi bo komfortabelt.
Hvad vil der ske med folk som os, -
- når der ikke er flere krige til at holde os beskæftigede?
Aflever våbnene i kirken, i skolen og på flyvestationen.
Udmærket.
Betragt det som min officielle overgivelse.
Det er bedre end at give den til en kontorist.
De kan beholde Deres våben.
Heltedød præger slagmarken på Okinawa, -
- hvor en af krigens blodigste slag udkæmpes.
Hej, Sharpe.
Yankee'erne trænger langsomt frem under voldsom artilleriild.
Hvert fremstød vindes under voldsom beskydning -
- fra en selvmorderisk fjende, der trænges op i bakkerne.
Tabstallene er høje, men Okinawa er et skridt mod sejren over Japan.
En sejr, der kun kan vindes med arbejde, krigsobligationer og ofre.
- Hvornår skal vi af sted? - Vi har ikke en dato.
- Skal vi give folkene besked? - Nogle kan blive hjemsendt.
Ikke mange, hvis de kun har Purple Heart.
De fleste her har nok point.
Vi må beslutte, hvad vi vil. Jeg ved ikke, hvor længe vi bliver her.
De veteraner, der bliver, og de nye skal være klar til kamp.
Det betyder skydebaner, eksercits og frem for alt fysisk træning.
- Sæt befalingsmændene i gang. - De vil elske dig.
Hvorfor dukker du dig? Tror du, hjortene skyder?
Lad mig være i fred.
Hold mund og lad Shifty skyde middagen.
Er du træt af at spise udtørrede kartofler?
Lad os skyde Bull. Der er mad til kompagniet i en uge.
Shifty, du lod den stikke af. Hæren bør være glad for at miste dig.
Den vil beholde mig et stykke tid endnu.
- Hvor mange point mangler du? - 15.
- Jeg troede, jeg stod dårligt. - Ingen Purple Heart. Aldrig såret.
Kompagni, ret.
Gevær ved skulder.
Gevær ved fod.
Rør.
General Taylor ved, at mange veteraner -
- ikke har de 85 point, der kræves for at blive hjemsendt.
Der vil blive trukket lod om en hjemsendelse pr. kompagni.
I Easy-kompagniet er vinderen...
Kom nu.
Løbenummer 13066266.
Sergent Darrell C. Powers.
- Shifty. - Sådan skal det være.
Tillykke.
2. deling overtager kontrolposten kl. 22.00.
Det var den D-dag årsdag.
General Taylor har meddelt, at 101. vil blive sendt til Stillehavet.
Fra i morgen klokken 06.00 begynder kamptræningen.
Kom ind.
Undskyld, jeg forstyrrer. Jeg vil bare sige farvel.
Du har været...
Det har været lang tid.
- Har du det hele? - Jeg har mit bytte.
Mest pistoler. Papirerne er i orden. Jeg har min løn i lommen.
Hjemme i Virginia...
Tja...
Jeg ved bare ikke, hvordan jeg skal forklare alt det her.
Jeg har set...
Du er en fandens dygtig soldat. Mere er der ikke at forklare.
Tak.
To dage efter kørte Shifty med lastbil på vej mod skibet hjem.
Lastbilen blev ramt frontalt af en beruset korporal.
Shifty fik brækket bækken, brækket arm og hjernerystelse.
Han måtte indlægges nogle måneder.
Vi mistede ikke kun ham.
Jeg har point nok. Jeg rejser hjem til Kitty.
Tror du virkelig ikke, at Kitty er stukket af med en anden?
Det er ikke engang morsomt.
Skal jeg fortælle, jeg kunne komme hjem, men ville springe ned i Tokyo?
Lad være med at sige det.
Hun har ventet i tre år. Vi er hjemme fra Tokyo om to, højst tre år.
Det er nok forbi, før I når frem. I venter i Østrig i seks måneder, -
- mens jeg laver børn.
- Har du ikke sagt det? - Han ville ikke holde mund.
- Sagt hvad? - Helten har søgt forflyttelse.
13. luftbårne skal til Stillehavet med det samme.
Jeg vil have det overstået.
- Er du også med i det? - Han kan ikke selv finde vej.
- Forlader du folkene? - De behøver mig ikke mere.
- Såret i Normandiet. - Et mindre sår i benet.
- Kompagniet havde 24 dræbte der. - Ja.
17 i kompagnichefens fly, der styrtede ned på D-dag.
- De fik kommandoen på D-dag. - Ja.
I Holland blev De næstkommanderende i bataljonen.
De svin tog kompagniet fra Dem.
- Der affyrede jeg mine sidste skud. - I hele krigen?
Ja.
- De klarede Bastogne uden at skyde? - Det er korrekt.
- Og De var kun ved fronten? - Ja.
Jeg kan ikke forestille mig en hårdere prøve. Sådan en belejring.
- Under de forhold. - Vi klarede os gennem det.
Hvorfor vil De forflyttes? Hvorfor vil De forlade folkene?
Hvis der er krig i Stillehavet, og jeg kan udrette noget...
Vil De have en division en dag?
- Nej. - En karriere i hæren?
Nej...det ved jeg ikke.
Hvis De tror, De skal have mere kamperfaring for at avancere, -
- kan jeg fortælle Dem, at De har gjort nok.
Tak. Det er ikke mit mål.
Jeg mødte Dem af respekt for Deres præstationer og for 101.
Hvis de kommer til Stillehavet, bør De lede en af bataljonerne.
Tak.
Deres folk har gjort sig fortjent til at beholde Dem.
Ja... Tak.
Jeg måtte altså vente på ordrer i Østrig.
Og holde opsyn med soldater uden en fjende at bekæmpe.
- Jeg hader det her. - De har udpeget ham.
En polak i en af lejrene sagde, at han boede her.
- Hvilken lejr? - En af dem.
Jeg parerer ordre med glæde.
Er det her noget personligt?
- Nej, det er sgu en ordre. - Ved Winters besked?
- Det er ligegyldigt. - Hvad hvis han er soldat?
- Hvad hvis han er uskyldig? - Hvad hvis han er nazilejrchef?
- Hvilken lejr? Du har ingen beviser. - Var du i Landsberg?
- Det ved du godt. - Tror du, han er en uskyldig soldat?
Hvor har du været de sidste tre år?
Hold mund.
Det var mit folk, du behandlede sådan.
Han er skyldig.
- Det siger Liebgott. - Det er han sikkert.
Fandens også. Skyd ham.
- Skyd ham. - Nej.
- Officerer flygter ikke. - Krigen er slut. Alle ville flygte.
Alpeparadiset burde have været en lettelse.
Især nu, hvor der var fred. Alle ville bare hjem.
- Frankrig var bedst. - Var det?
Fem år. Jeg tror, jeg var i alle lande, men Frankrig var bedst.
ltalien er nummer to. Rusland er ikke ønskværdigt.
Ukraine er udmærket.
Hvornår kommer du væk?
Når min kaptajn bliver forflyttet. Min anden krig er slut.
- Kors i røven. - Jeg skal hjem.
Værsgo.
- Webster. Min afløser. - Ingen honnør for tyskerne.
De synes nok, det er sjovt. Jeg har en ny fjende. Japserne.
75 point. Du var i Toccoa. Hvor mange har du?
Det kunne du lide at vide.
Hjemsendt.
- Det er min tur. - Vi ses.
Enogfirs.
- Jeg har 81 point. - Det er ikke nok.
Jeg skaffer kørelejlighed.
- Hvor skal de hen? - Til München.
Vil du til München?
Sæt dig ind. Det er bare ærgerligt.
Du godeste.
Menig Janovec.
Han var død ved ankomsten.
75 point.
- Hvabehar? - Han manglede ti point.
Fjenden havde overgivet sig, men folk døde stadig.
Unge mænd, der havde udmærket sig siden før Normandiet, måtte blive, -
- fordi de manglede point. Men de havde våben, alkohol og god tid.
Pludselig kommer en ud af hegnet.
Han sætter en kniv for hans strube og råber: "Hvis side er du på?"
- Det forstår jeg ikke. - Det er D-dag. Det er Guarnere.
Gonoré er lige landet i Normandiet. "Hvis side er du på?"
- Hvad blev der af ham? - Han fik det ene ben sprængt af.
Vent her.
Har du brug for hjælp?
De ville ikke give mig benzin. Tyskere.
Jeg prøvede at forklare det.
Den skide englænder hørte ikke efter.
- Jeg tror, han var major. - Vi har et problem.
- Har du benzin? - Giv mig våbnet.
Jeg bruger bare hans jeep. Han skal vist ikke bruge den.
Øjeblik.
Sergent Grant.
Sergent.
I guder.
Han overlever ikke.
- Kan han ikke opereres? - Der skal en hjernekirurg til.
Find ham, der skød. Vi finder en hjernekirurg.
En befalingsmand ved vejspærringer. To mand ved hver udfaldsvej.
Bull, Malark, I ransager alle huse.
- Må vi skyde ham? - Prøv at fange ham levende.
- Hvor er Grant? - Han er på et tysk hospital.
Luk op.
Kom med mig. Ud i jeepen.
- Hvor skal vi hen? - Til hospitalet.
Hvis jeg skal skydes, så skyd. Ellers fjern pistolen.
- Ind i jeepen. - Han er skudt i hovedet.
For en halv time siden. Kom så.
Hvis han skal overleve, må De hjælpe mig. Fjern den først.
Lad mig køre. Så er vi hurtigere fremme.
I guder. Sikke nogle møgkort.
- Jeg taber stort. - Vil du spille noget andet?
Bare bland dem ordentligt.
- Alt i orden? - Ja.
- Vil du ind og være med? - Jeg burde standse det.
Lad os nu bare spille kort.
- Hvor er han? - Hvordan har Grant det?
- Er det ham? - Ja.
En ny mand. I-kompagniet.
Hvor er våbnet?
Hvilket våben?
Tiltal en officer med hans rang.
Få MP'erne til at tage sig af den skid.
- Er Grant død? - Nej.
Han vil overleve.
Op med dig.
Det var nok Hitlers albumer. Der var mange billeder af ham.
- De tog dem ikke? - Nej.
Det tror jeg ikke på.
Jeg holder øje med Dem. Træd af.
Lad hellere være med at lyve.
Ja?
Jeg vil gerne træde tilbage som chefsergent.
Jeg savner at være sammen med folkene.
Jeg vil gerne være stabssergent.
De har vel gjort Dem fortjent til at degradere Dem selv.
- Vil De have sergent Grants deling? - Det vil passe mig fint.
Meld Dem hos løjtnant Peacock.
Sig til, hvis De får problemer med ham.
- Har De besluttet Dem? - Ja, det har jeg.
Hvad har du ellers på sinde?
Easy må have en chef, der kan hindre dem i at slå hinanden ihjel.
- Det skal være en dygtig mand. - Jeg er helt enig.
Det er uansvarligt at give dem den forkerte. De er værdifulde for hæren.
- Du bliver altså i hæren? - Ja, jeg bliver hos folkene.
Det glæder mig at høre.
Nogle valgte at blive.
Andre måtte blive, medmindre vi fandt en undskyldning.
Det er en flyudstilling med et af alle krigens fly.
Aha...javel.
- De skal være teknisk rådgiver. - Det forstår jeg godt.
Jeg er ked af, at stedet ikke er mere gæstfrit.
Paris er udmærket. Nogen må jo gøre det, hvis det er nødvendigt.
De bliver kørt til et hotel, som De selv vælger.
- Vi ser Dem næppe foreløbig. - Jeg vil ikke skuffe Dem.
Nå, ja. Jeg ville bare sige, -
- at når hæren udnævner en officer i krigstid, -
- kan han ikke blive i sit kompagni.
- Jeg havde ventet det. - Folkene viser måske mindre respekt.
Det er en god teori.
Den er idiotisk. Især i dit tilfælde. Jeg afgør, hvor du skal hen.
Bataljonens hovedkvarter er måske et godt sted.
- Det kan næppe være bedre. - Godt.
På flyvestationen er der en tysk general, -
- som er lidt sur over at skulle overgive sig til menig Babe Heffron.
- Meget forståeligt. - Ja.
Jeg tror, at løjtnant Lipton kan gyde olie på vandene.
Det klarer jeg. Er det den type opgave, jeg kan forvente fra nu af?
Ja. Når vi ikke tager solbad ved søen.
- Jeg vil gerne tale til mine folk. - Værsgo, general.
Kaptajn Sobel.
Vi hilser på rangen, ikke manden.
Liebgott?
Det har været en lang krig. En hård krig.
De har kæmpet tappert og stolt for Deres land.
De er en særlig gruppe.
De har fundet et sammenhold.
Det eksisterer kun under kamp.
De kammerater, som har delt skyttehuller...
...som har støttet hinanden under frygtelige omstændigheder...
...som har set døden og har lidt sammen...
Jeg er stolt af at have gjort tjeneste sammen med Dem.
De har fortjent et langt, lykkeligt liv i fred.
Håndklædet.
Se de to knægte.
Hvor er de blevet af?
New Jersey?
Ja. Tænk over det.
Det gør jeg.
Er du vågen?
Vågen? Det er sengetid.
Buck Compton besøgte kompagniet.
Han blev statsadvokat i Los Angeles.
Han fik Sirhan Sirhan dømt for drabet på Robert Kennedy.
David Webster skrev for Saturday Evening Post og Wall Street Journal.
Senere skrev han en bog om hajer.
I 1961 tog han alene ud på havet og blev aldrig set igen.
Johnny Martin arbejdede ved jernbanen og dannede så sit eget byggefirma.
Han opholder sig dels i Arizona, dels i Montana.
George Luz blev altmuligmand i Providence på Rhode lsland.
1.600 mennesker deltog i hans begravelse i 1998.
Doc Roe døde i Louisiana i 1998. Han havde været entreprenør.
Frank Perconte tog tilbage til Chicago og arbejdede som postbud.
Joe Liebgott tog tilbage til San Francisco og kørte taxa.
Bull Randleman var en af mine bedste soldater.
Han arbejdede med jordarbejde i Arkansas. Der er han stadig.
Alton More tog til Wyoming med en unik souvenir. Hitlers fotoalbumer.
Han blev dræbt ved en bilulykke i 1958.
Vi mistede kontakten med Floyd Talbert, -
- til han kom til en sammenkomst lige før sin død i 1981.
Vores liv efter krigen var lige så forskellige, som vi var.
Carwood Lipton fik ansvar for glasværker over hele verden.
Han har et rart liv i North Carolina.
Harry Welsh giftede sig med Kitty og blev skoleadministrator.
Ronald Speirs blev i hæren, gjorde tjeneste i Korea, -
- og i 1958 blev han direktør for Spandau-fængslet.
Han gik af som oberstløjtnant.
Easy-kompagni, træd an.
Der var gået 434 dage siden D-dag.
Jeg har en nyhed.
I morges overgav Japan sig betingelsesløst til præsident Truman.
Krigen er slut.
Uanset point, medaljer eller sår skulle alle i 101. luftbårne hjem.
Vi ville altid være bundet sammen af de fælles oplevelser.
Hver især måtte vende tilbage til verden, så godt han kunne.
Lewis Nixon havde det hårdt efter krigen. Han blev skilt to gange.
I 1956 giftede han sig med Grace, og så kom der styr på tilværelsen.
De rejste verden rundt resten af livet. Min ven Lew døde i 1995.
Jeg blev personalechef i Nixon Nitration Works, -
- til jeg blev indkaldt i 1950 for at uddanne offjcerer.
Jeg tog ikke til Korea. Jeg havde fået nok af krig.
Jeg fandt endelig en lille gård i Pennsylvania. Et fredfyldt sted.
Der bor jeg stadig.
Hver dag tænker jeg på dem, jeg gjorde tjeneste med.
De, der aldrig kom til at opleve en verden uden krig.
Det er en meget usædvanlig følelse.
Det er et meget usædvanligt fællesskab.
Vi kunne stole på hinanden. Vi var en fast sammentømret gruppe.
Bare helt utrolig tapre.
Der er ikke nogen, jeg beundrer mere end Bill Guarnere og Joe Toye.
De var bare alle tiders.
Jeg var bare en lille brik i en stor krig. En lille brik.
Og det er jeg stolt af. Nogle gange får det mig til at græde.
De virkelige helte er dem, -
- der blev begravet derovre og dem, der blev begravet hjemme.
Man troede, at man kunne udrette hvad som helst.
Da vi kom hjem, mistede jeg en stor del af den selvtillid.
Vi håbede bare på at overleve.
Henry den Femte talte til sine folk.
Han sagde: "Fra i dag og til verdens ende -
- vil vi blive husket."
"Vi lykkelige få, vi brødre."
"For den, der giver sit blod med mig i dag, han er min bror."
Kan du huske...
...det brev, Mike skrev til mig?
Kan du huske, hvordan det sluttede?
"Jeg mindes med glæde det spørgsmål, mit barnebarn stillede forleden."
"Han sagde: Bedstefar, var du en helt under krigen?"
"Bedstefar sagde: Nej."
"Men jeg gjorde tjeneste i et kompagni af helte."